Poema rondelurilor

Alexandru Macedonski

Editura Bestseller

Imagine: Forewer/Shutterstock.com

Carte electronică publicată cu sprijinul Ministerului Afacerilor Externe – Departamentul Politici pentru Relația cu Românii de Pretutindeni.

Rondelurile pribege

Rondelul lucrurilor

Oh! lucrurile cum vorbesc,

Și-n pace nu vor să te lase

Bronz, catifea, lemn sau mătase,

Prind grai aproape omenesc.

Tu le crezi moarte, și trăiesc

Împrăștiate-n orice case, --

Oh! lucrurile cum vorbesc,

Și-n pace nu vor să te lase.

Și câte nu-ți mai povestesc

În pustnicia lor retrase

Cu tot ce sufletu-ți uitase

Te-mbie sau te chinuiesc. --

Oh! lucrurile cum vorbesc.

Rondelul orașului mic

Orașul mic te fură-ncet

Cu ale lui tăcute strade,

Cu oameni proști, dar cumsecade,

Ce nici nu știu că sunt poet.

Cu centrul intim și cochet,

Și fără case cu arcade;

Orașul mic te fură-ncet

Cu ale lui tăcute strade.

Prin umbra parcului discret,

Nu se strecoară mascarade

Și nu s-aud în el tirade

Despre-al politicii secret. --

Orașul mic te fură-ncet.

Rondelul de aur

Căldură de aur topit,

Și pulbere de-aur pe grâne,

Ciobani și oi de-aur la stâne,

Și aur pe flori risipit.

În toți, și în tot, potopit,

El bate din aripi păgâne. --

Căldură de aur topit,

Și pulbere de-aur pe grâne.

De-al soarelui jar cotropit,

Pământul, sub vrajă, rămâne,

Și orice femei se fac zâne,

Cu suflet din flacări răpit --

Căldură de aur topit.

Rondelul lunii

Deși pe cer e-aceeași lună --

Dar unde e cea de-altădată?

Minciuna vieții ce mă-mbată --

E azi o altfel de minciună.

Ca și atunci, duios răsună

Cavale-n noaptea înstelată,

Și-n cer zâmbește-aceeași lună --

Dar unde e cea de-altădată?

A ei lumină argintată

Cu roze albe mă-ncunună,

Și cântă tot pe vechea strună,

Dar pentru mine e schimbată,

Deși pe cer e-aceeași lună.

Rondelul crinilor

În crini e beția cea rară

Sunt albi, delicați, subțiratici, --

Potirele lor au fanatici --

Argint din a soarelui pară.

Deși, când atinși sunt de vară,

Mor pâlcuri, sau mor singuratici,

În crini e beția cea rară

Sunt albi, delicați, subțiratici.

În moartele vremi, mă-mbătară,

Când fragezi, și primăvăratici,

În ei mă sorbiră, extatici,

Și pe aripi de rai mă purtară

În crini e beția cea rară.

Rondelul țiganilor

Țiganii merg fără-ncetare --

Nu știu nici ei când au pornit,

Dar se tot duc necontenit,

Împinși de-o vecinică chemare.

Cu galbeni ochi pierduți în zare, --

De când se știu, s-au pomenit --

Țiganii merg fără-ncetare

Nu știu nici ei când au pornit.

Mereu țigani, — cu mic, cu mare,

Au tot născut ș-au tot murit --

Și tot spre visul nemplinit,

Răpiți de-aceeași aiurare,

Țiganii merg fără-ncetare.

Rondelul cercetașilor

Mai mari, mai mici, trec cercetașii,

Un prinț din suflet i-a desprins,

Pe toți în ochi cu foc nestins,

La tot spre-a fi cu el părtașii.

Ca mâine ei vor fi ostașii

Sub steagul țării neînvins,

Cu mici, cu mari, trec cercetașii --

Un prinț din suflet i-a desprins.

Oricât le suntem naintașii,

De focul sfânt ce l-am aprins,

Ne este sufletul cuprins,

Ș-ai noii țări vedem fruntașii

Când mari, sau mici, trec cercetașii.

Rondelul plecării

Am să mă călătoresc --

Sunt furat ca de ispite,

S-o voiesc, să n-o voiesc,

Spre ținuturi negândite.

Vara este pe sfârșite.

Flori în suflet veștejesc.

Am să mă călătoresc.

Sunt furat ca de ispite.

Luminișuri strălucite

Viața mea o cuceresc,

Aripi tainice îmi cresc,

Aripi zilnic mai grăbite. --

Am să mă călătoresc.

Rondelul orașului din Indii

Spart a fost orașul mare

De a vremii vitregie

Peste moarta gălăgie

Cresc copacii până-n zare.

S-a uitat ce-a fost urgie,

Ce-a fost fală și-nălțare

Spart a fost orașul mare

De a vremii vitregie.

Într-a soarelui magie

Strălucesc porfiruri rare,

Urme șterse tot mai tare

Din străvechea energie... --

Spart a fost orașul mare.

Rondelul morii

Șoptiri și cântece vrăjite

O-mpăciuire torc sub plute,

Ca flaute și alăute

La scocul morii părăsite.

Amărăciunile trăite

În stinse zări rămân pierdute.

Șoptiri și cântece vrăjite

O-mpăciuire torc sub plute.

Mucigăirile-nverzite

Îmbracă jgheaburile mute

Cu florile lor nentrecute,

Iar peste apele-adormite,

Șoptiri și cântece vrăjite.

Rondelul contemporanilor

Acești contemporani ai mei

Fac nencetat același sport

De treizeci de-ani îmi tot zic mort

Tot mai pizmași și mai mișei.

Strigoi, adesea-mi zic tot ei --

Bătrân, în ultimul resort

Acești contemporani ai mei

Fac nencetat același sport.

Deși par lei și paralei,

N-au cu talentul vreun raport,

Și n-au nici sfinți, nici dumnezei,

Trântiți în viață de-un avort...

Dar sunt contemporanii mei.

Rondelul meu

Când am fost ură am fost mare,

Dar, astăzi, cu desăvârșire

Sunt mare, căci mă simt iubire,

Sunt mare, căci mă simt uitare.

Ești mare când n-ai îndurare,

Dar te ridici mai sus de fire

Când ți-este inima iubire,

Când ți-este sufletul iertare.

Știu: toate sunt o-ndurerare,

Prin viață trecem în neștire,

Dar mângâierea e-n iubire,

De-ar fi restriștea cât de mare,

Și înălțarea e-n iertare.

Rondelurile celor patru vânturi

Rondelul cupei de Murano

Nu e de aur: e de raze.

O-ntind grifonii ce-o susțin.

E dătătoare de extaze,

Cu ea-n onoarea ta închin.

În scânteierea-i de topaze

Cuprinde-al nemuririi vin. --

Nu e de aur: e de raze.

O-ntind grifonii ce-o susțin.

E arta pură, fără fraze,

E cerul tot de soare plin.

Talaze largi, după talaze,

E sufletescu-avânt deplin,

Nu e de aur: e de raze.

Rondelul privighetoarei

Privighetoarea-nvietoare

A-ntremătorilor fiori,

Deșteaptă prin caișii-n floare

Ale zefirilor viori.

E ca-ntr-o albă sărbătoare

Printre-ale pomilor ninsori

Privighetoarea-nvietoare

A-ntremătorilor fiori.

Și printre tihna lucitoare

Ce-și varsă luna din comori,

De viață e redătătoare

Pentru-orice searbezi muritori,

Privighetoarea-nvietoare.

Rondelul trecutului

Iată Pometeștii, iată Adâncata,

Scurtul pod de bârne este retrecut.

Renviază mama, îmi zâmbește tata...

Vreme câtă curs-a parcă n-a trecut.

Jar și vâlvorare soarele urcat-a.

Arde grâu-n flăcări pân' la brâu crescut.

Iată Pometeștii, iată Adâncata,

Scurtul pod de bârne este retrecut.

Iarba pe tot șesul de cosit e gata.

Apele-și deșiră graiul nentrecut.

Pentru viața de-astăzi mi-a sosit răsplata

Copilandrul vesel din nou m-am făcut... --

Iată Pometeștii, iată Adâncata.

Rondelul oglindei

Din al oglindei luciu rece

De apă-adâncă, — se desface

O liniște de dulce pace,

Ce-ntregul suflet mi-l petrece.

Obida vrând să mă înece,

Zadarnic firea și-o preface.

Din al oglindei luciu rece

Uitarea numai se desface.

Chiar dorul vieții-n mine tace --

Izvor ce gata e să sece;

Și pe-al meu chip, ce-n umbră zace,

Un fel de vis de opium trece

Din al oglindei luciu rece.

Rondelul domniței

Ieșind din balta Craiovița,

Unde-a fost crai Craiovisin,

Văpaie, vezi plutind domnița

Mai argintată ca un crin.

Sub lună-i tremură cosița,

În suflet poartă ca un chin,

Plutind pe balta Craiovița,

Unde-a fost crai, Craiovisin.

Își duse viața-ntr-un suspin,

Nedându-și nimănui gurița,

Dar a rămas mironosița

Din veacul cel detot creștin,

Plutind pe balta Craiovița.

Rondelul orașului de altădată

Era orașul de-altădată

Sub plopi de-argint, muiați în soare,

O verde oază fermecată

Cu repezi ape cântătoare.

Pe-oricare străzi cântau izvoare,

Și sărutat de flori ce-mbată,

Trăia orașul de-altădată

Sub plopi de-argint, muiați în soare.

Prostimea chiar era bogată.

Prin curți aveau, mai toți, cuptoare.

În beciuri se țeseau covoare,

Ș-o viață-n veci îmbelșugată

Trăia orașul de-altădată.

Rondelul orelor

Omnia vulnerant, ultima necat

Pe rând orice ore rănesc,

Iar ultima vecinic omoară... --

Tot sufletul mi-este-o vioară

Ce plânge duios că trăiesc.

Și nici nu mai cerc să zâmbesc

Când viața s-arată ușoară. --

Pe rând orice ore rănesc,

Iar ultima vecinic omoară.

Oricâtă cerească comoară

Ar fi într-un lut omenesc,

Zvârlit de pe clipa ce zboară

Recade în iadul obștesc; --

Pe rând orice ore rănesc.

Rondelul ajungerii la cer

În cer s-ajunge dintr-un salt,

Sau nu s-ajunge-n veci de veci...

Te-aruncă-n el un cântec-nalt,

În care-al vieții plâns îneci.

Spărgând fluidicul său smalt,

Ca o săgeată de-aur treci. --

În cer s-ajunge dintr-un salt,

Sau nu s-ajunge-n veci de veci.

I se mai dă-n sfârșit asalt

Sub jar de patimi când te pleci,

În al tău suflet când n-ai alt

Decât fiorii dulci și reci... --

În cer s-ajunge dintr-un salt.

Rondelul ctitorilor

În zugrăveala-nvechită,

El, searbăd; ea, cu ruje-aprinse,

Biserica de ei clădită

O țin cu degete întinse.

Năluci din vechiul timp desprinse,

Știu viața lor că e sfârșită

În zugrăveala învechită,

El, searbăd; ea, cu ruje-aprinse.

Și nu-și blesteamă-a lor ursită...

Dar orice candeli când văd stinse,

Și sfânta slujbă părăsită,

Ei plâng cu lacrimi neînvinse

În zugrăveala învechită.

Rondelul coroanelor nepieritoare

Coroane-n veci nepieritoare

Dintre frunzișurile mari

Ale bătrânilor stejari

Mi-așterne umbra sub picioare.

Ducându-mi pașii solitari,

Pe sub pădurea cântătoare,

Coroane-n veci nepieritoare

Simt în frunzișurile mari.

Aleea e-n apus de soare. --

Se urcă flacări tot mai tari,

Și se răsfrâng, scânteietoare,

Printre copacii seculari,

Coroane-n veci nepieritoare.

Rondelurile rozelor

Rondelul rozelor ce mor

E vremea rozelor ce mor,

Mor în grădini, și mor și-n mine --

Ș-au fost atât de viață pline,

Și azi se sting așa ușor.

În tot, se simte un fior.

O jale e în orișicine.

E vremea rozelor ce mor --

Mor în grădini, și mor și-n mine.

Pe sub amurgu-ntristător,

Curg vălmășaguri de suspine,

Și-n marea noapte care vine

Duioase-și pleacă fruntea lor... --

E vremea rozelor ce mor.

Rondelul lui Saadi

Drapate-n purpură regească.

Sau înfoiate-n rochi de-argint,

Saadi-n frunzosul labirint

Făcut-a roze să-nflorească.

De-atunci nu pot să veștejească,

Și viața noastră o tot mint,

Drapate-n purpură regească,

Sau înfoiate-n rochi de-argint.

Natura lor nu și-o dezmint... --

Știu tot așa să amăgească,

S-adoarmă, și să liniștească,

Și să ne spună că nu mint, --

Drapate-n purpură regească.

Rondelul rozelor din Cișmegi

De flăcări, de aur, pembe, argintate,

Nebună orgie de roze oriunde,

De bolți agățate, pe ziduri urcate,

Și printre frunzișuri de pomi ce le-ascunde.

Pe ritmuri persane în strofe-așezate,

Melodic, coloarea, coloarei răspunde... --

De flăcări, de aur, pembe, argintate,

Nebună orgie de roze oriunde.

Un neamț a fost magul grădinii uitate.

Răpit fu de visul cu tainice unde,

Și dându-le viață ce-n suflet pătrunde,

Lăsatu-le-a-n urmă, în roze-nchegate,

De flăcări, de aur, pembe, argintate.

Rondelul marilor roze

Mari roze bogate și grele

Abia mai pot capul să-și țină

De luxul ce poartă pe ele,

Scăldate-n albastra lumină.

Miresme plutesc prin grădină,

Iar roua deșiră mărgele

Pe roze bogate și grele,

Ce-abia mai pot capul să-și țină.

Avântul simțirilor mele

Mă duce-ntr-o sferă senină

De ceața lumeștilor rele,

În care, pe frunte-mi se-nclină

Mari roze bogate și grele.

Rondelul beat de roze

De roze e beată grădina

Cu tot ce se află-mprejur

E beat și cerescul azur,

Și zâzâie, beată, albina.

Se clatină parcă lumina,

Un tunet e simplu murmur. --

De roze e beată grădina

Cu tot ce se află-mprejur.

Dar iată... — A mea nu e vina... --

Chiar eu, în gentil trubadur,

Visând, lângă-al apei susur,

Mă schimb, așteptându-mi regina... --

De roze e beată grădina.

Rondelul cascadelor de roze

Urcând pe pomi, zâmbind pe casă,

Se surpă rozele grămadă,

Sau întocmesc câte-o cascadă

Pe vreo alee mai retrasă.

Parfumul lor purtat în stradă,

Întinde-a lui subțire plasă...

Urcând pe pomi, zâmbind pe casă,

Se surpă rozele grămadă.

De-oricâte stavili nu le pasă

Sunt un torent, sunt o cascadă,

Ce-n voia soarelui se lasă,

Dar ce, de cum sfârșesc să cadă,

Reurcă-n pomi, zâmbesc pe casă.

Rondelul privighetoarei între roze

A nopții sublimă măiastră

E-ascunsă-ntre roze, și cântă,

Grădina ce-mi stă sub fereastră

În raze de-argint se-nveșmântă.

O vrajă și albă ș-albastră

Din ceruri, spre lume s-avântă. --

A nopții sublimă măiastră

E-ascunsă-ntre roze, și cântă.

Chiar roza ce moare în glastră,

De legile firii înfrântă,

Tresare, în pacea sihastră,

La glasul, cu care-o-nmormântă

A nopții sublimă măiastră.

Rondelul rozelor de august

Mai sunt încă roze — mai sunt,

Și tot parfumate și ele

Așa cum au fost și acele

Când ceru-l credeam pe pământ.

Pe-atunci eram falnic avânt...

Priveam, dintre oameni, spre stele; --

Mai sunt încă roze — mai sunt,

Și tot parfumate și ele.

Zadarnic al vieții cuvânt

A stins bucuriile mele,

Mereu când zâmbesc uit, și cânt,

În ciuda cercărilor grele,

Mai sunt încă roze, — mai sunt.

Rondelul rozei ce înflorește

O roză-nflorește, suavă...

Ca nor risipit e necazul.

Puternic mă poartă extazul

Spre-o naltă și tainică slavă.

Nu-mi pasă de-a vieții otravă,

De chinul ce-și urcă talazul

O roză-nflorește, suavă;

Ca nor risipit e necazul.

Stăpân sunt de-acum pe răgazul,

Să-mi fac din ursită o sclavă,

Și nu mai e viața grozavă,

Deși mi-a brăzdat tot obrazul

O roză-nflorește, suavă.

Rondelul lui Saadi ieșind dintre roze

Rondelurile rozelor de azi și de ieri

Rondelul rozelor de azi și de ieri

Umbrit de rozele ce-au fost,

Visând sub rozele de-acum,

Aș vrea obștescul adăpost

Să-mi fie la un colț de drum.

Știu al vieții mele rost

Simțirea din al lor parfum,

Umbrit de rozele ce-au fost,

Visând sub rozele de-acum.

Oricui va spune pe de rost

Că nu-mi vrui soarta nicidecum

Născut în ceasul cel mai prost;...

Dar am trăit, nu prea știu cum,

Umbrit de rozele ce-au fost.

Rondelul nopții argintate

În noaptea de lună-argintată,

Pe pleoape când somnul se lasă,

În vis îmi clădesc câte-o casă

Ce toată e-n roze-mbrăcată.

De zgomot și oameni retrasă,

Locaș ca din basme s-arată,

În noaptea de lună-argintată,

Pe pleoape când somnul se lasă.

Vreo sarcină-asupra-i n-apasă

De-ai mei creditori e-apărată,

Parfumul de roze ce-mbată

Extazul în suflet îmi lasă

În noaptea de lună-argintată.

Rondelurile Senei

Rondelul înecaților

Pe sub poduri, Sena toată

Este moarul tristei seri;

Ies în față-i și înoată

Înecații cei de ieri.

Nici plăceri și nici dureri

Să-i mai miște n-o să poată.

Pe sub poduri, Sena toată

Este moarul tristei seri.

Sunt aleșii cei din gloată...

Veștejite primăveri

De-a necazurilor zloată, --

Și le cântă mângâieri,

Pe sub poduri, Sena toată.

Rondelul florilor de lună

Flori de lună ce s-agață

Schimbă apa în brocart;

Printre frunze prinde viață

Câte-un cântec de Mozart.

Spre Saint-Cloud, ce doarme-n față,

Val de val se duce spart;

Flori de lună ce s-agață

Schimbă apa în brocart.

Peste-a Senei verde față

Dulci și lungi fiori se-mpart,

Și de țărmi ce se răsfață,

Când corăbii se despart,

Flori de lună se agață.

Rondelul Parisului iad

Printre valuri care plâng,

Și sub bolți întunecate,

Șiruri de-astre încețate

Felinare se răsfrâng.

Pe tot țărmul drept și stâng,

Iad, urlând de răutate,

Pe când valuri care plâng

Curg sub bolți întunecate.

Chiar din zări mai depărtate,

Deznădejdi, ce nu se-nfrâng,

În grozav vârtej se strâng

Zbuciumând tot mai turbate, --

Printre valuri care plâng.

Rondelul dezastrului mondial

Nori se bat la orizon.

Tot apusul sângerează.

Urlă groaznic un ciclon,

Sena din adânc oftează.

Bubuiri ce nu-ncetează

Sunt un tunet unison.

Nori se bat la orizon.

Tot apusul sângerează.

State noi se-nființează,

Prăbușit e câte-un tron... --

Moartea-și plimbă monoton

Coasa ei ce vieți retează. --

Nori se bat la orizon.

Rondelul uriașului

Monstruos se-ntinde-orașul.

Viciul joacă-n el pe brânci.

Are case, lanț de stânci.

Dracii-n toate și-au locașul.

Rânjitor pândește-apașul,

Floarea mlaștinii adânci,

Monstruos se-ntinde-orașul.

Viciul joacă-n el pe brânci.

De cum n-ai ce să mănânci,

Face-ndată pe trufașul,

Și-n mocirlă dându-ți brânci,

El rămâne uriașul. --

Monstruos se-ntinde-orașul.

Rondelul ticăloșilor

Istovite târâturi

Trec aproape-n pielea goală. --

Poartă negre-adâncituri

Pe sub ochii lor de smoală.

Pe neghiobi îi bagă-n boală,

Schimbă-n robi pe cască-guri. --

Istovite târâturi

Trec aproape-n pielea goală.

La Montmartre e răscoală

Când, din craci făcând figuri,

Cu murdare strâmbături

Dau pe față ce-au sub poală,

Istovite târâturi.

Rondelul înălțimilor

În mansarda lui mereu

Sărăcia e stăpână. --

Geniu-și reazemă pe-o mână

Fruntea lui de tânăr zeu.

Zilnic soarta și-o amână,

Zilnic duce-al vieții greu. --

În mansarda lui mereu

Sărăcia e stăpână.

Dar prea mult nu este până

Va urca în empireu...

Se și crede-n Eliseu,

Și el stă de-o săptămână

În mansarda lui mereu.

Rondelul Franței burgheze

Unde este marea Franță?

Ce văd ochii, te sfâșie.

Oh! neroada burghezie,

Și trufașa ignoranță.

Cerul este de leșie.

Un lințol pentru speranță,

Unde este marea Franță?

Ce văd ochii, te sfâșie.

Între minte și prostie

S-a scurtat orice distanță. --

Vrut-au toți egali să fie,

Și sunt toți, cu siguranță. --

Unde este marea Franță?

Rondelul duminicilor de la Bellevue

La Bellevue e val de lume.

Flori de zarzăr. Cer de mai.

Sărbătoare. Râs și glume.

Soare vesel. Colț de rai.

Sena curge numai spume.

E-nflorită ca un plai,

La Bellevue e val de lume.

Flori de zarzăr. Cer de mai.

Dragoști, muzici și parfume

Sunt al zilei dulce grai,

Dar în fundul bietei hume

Tot e groaznic orice trai. --

La Bellevue e val de lume.

Rondelul sfârșitului

Omenirea e ca moartă.

Vii sunt numai flori și plante.

Ea-și deschise neagra poartă

Ce clădită-a fost de Dante.

Stema ei de diamante

Nimicită-a fost de soartă.

Omenirea e ca moartă.

Vii sunt numai flori și plante.

Spre-ale visului ghirlante

Nici-o aripă n-o poartă;

Obosit e chiar Atlante,

De povara ce tot poartă. --

Omenirea e ca moartă.

Rondelurile de porțelan

Rondelul lui Tsing-Ly-Tsi

Tsing-Ly-Tsi stă-n prispa de-aur,

Cu ochi mici ca de ghierlan,

Sub de-argint frunzos tezaur,

Casa e de porțelan.

Lângă ea, pe-același plan,

Pomi albaștri, zbor de graur;

Tsing-Ly-Tsi stă-n prispa de-aur,

Cu ochi mici ca de ghierlan.

Spre-a-și croi al vieții plan,

Asudat-a ca un faur;

Un măreț de smalt balaur

Poartă prins l-al său colan. --

Tsing-Ly-Tsi stă-n prispa de-aur.

Rondelul podului de onix

Pod de onix se-ncovoaie,

Arcuind o boltă naltă;

Cade foaie după foaie

Peste-azurul de pe baltă.

Dinspre-apusul ce tresaltă

Sângeroase curg șiroaie;

Pod de onix se-ncovoaie

Arcuind o boltă — naltă.

Mandarini, stând laolaltă,

Spun că semne sunt de ploaie;

Iar o luntre, cam greoaie,

Printre ape se tot saltă,

Pe sub pod ce se-ncovoaie.

Rondelul pagodei

De mari fluturi sărutată,

Pe-o movilă — artificială,

E pagoda argintată

De zâmbirea matinală.

Umbra pomilor, mișcată,

O dezbracă, virginală,

De mari fluturi sărutată

Pe-o movilă — artificială.

Picurând, diamantată,

Porțelanul roz i-l spală

Roua tainic deșirată

Pe fațada sculpturală, --

De mari fluturi sărutată.

Rondelul apei din ograda japonezului

Apei lui de prin ogradă,

Prea domol curgând la vale,

Bolovani, dintr-o grămadă,

Japonezu-i pune-n cale.

Spumegată, vrea să vadă,

Împrejurul casei sale,

Apa lui, ce prin ogradă

Prea domol o ia la vale.

Și schimbând-o-ntr-o cascadă

De consoane și vocale,

Uită-a vieții grea corvadă,

Dând răsunet de cristale,

Apei lui de prin ogradă.

Rondelul muzmeiei

În jinrikișă ușurică

Muzmeia mică e purtată. --

Frumoasă ca o păpușică,

În kimono e îmbrăcată.

Pe când zăduful de-aur pică, --

Spre ceainăria depărtată,

În jinrikișă ușurică

Muzmeia mică e purtată.

De-al soartei greu a fost cruțată.

Simțiri, nici gânduri n-o ridică.

Atât e: o păpușă mică,

De tineri nostimi așteptată,

În jinrikișa ușurică.

Rondelul opiumului

Fumându-și opiumul uitării

Pe rogojini din pai de-orez,

Fo-hi, spre piscul aiurării,

E dus de visul lui chinez.

Scăpat de chinul zbuciumării,

Senin ca după-un meterez,

Fumează opiumul uitării

Pe rogojini din pai de-orez.

Iar când sosește-al nopții miez

Ce-l urcă-n slava îmbătării,

Deplin se dă halucinării

Ce-atunci e singurul său crez,

Fumându-și opiumul uitării.

Rondelul Mării Japoneze

Smaraldul mării răpitoare

E jocul vecinic de colori

În verdea flacără de soare

De lângă țărmii ninși de flori.

Liliachii, se duc izvoare

Sub pomi, plăpânzi ca niște zori,

Smaraldul mării răpitoare

E jocul vecinic de colori.

Copii, de griji neștiutori,

Sunt japonezii-ntre popoare,

Ș-orice dureri le sunt ușoare.

Căci poartă-n suflet, zâmbitori,

Smaraldul mării răpitoare.

Rondelul crizantemei

O crizantemă în mișcare

E-mpărăteasa strălucită

Printre roșatica-nserare

Peste grădină răspândită.

Minune-abia închipuită,

Și mai mult mică decât mare,

O crizantemă în mișcare

E-mpărăteasa strălucită.

Îi este fața zugrăvită

Spre-a fi aceeași arătare

De tinerețe neclintită,

Ș-a fi crezută de oricare

O crizantemă în mișcare.

Rondelul Ioshiwarei

Prin vitrine așezate,

În cartierul Ioshiwara,

Vezi păpuși nenumărate

Cât de lungă este vara.

Sunt aproape-asemănate;

În obraji le arde para

Prin vitrine așezate.

În cartierul Ioshiwara.

Cam la fel sunt vestmântate...

Poate grea le-ar fi povara,

Dar fiind prea zorzonate

Nu le tulbură ocara,

Prin vitrine așezate.

Rondelul chinezilor din Paris

Ei nu vorbeau, ci ciripeau,

Căzuți din lună în Paris,

Și cum naintea mea mergeau,

Păreau ieșiți ca dintr-un vis.

Să-i vadă mulți se întorceau

Aveau un chip de nedescris...

Ei nu vorbeau, ci ciripeau,

Căzuți din lună în Paris.

Din țară singuri s-au proscris...

Însă de câte ori priveau

Albastrul hainelor deschis,

De ea aminte-și aduceau,

Și nu vorbeau, ci ciripeau.

Epigraf final

De-aș fi ori încă nu pe ducă,

Mă simt la fel cu orișicine

Clipire-nchisă-ntre suspine,

Și-ntre năluci ce pier — nălucă.

Table of Contents

Poema rondelurilor

Rondelurile pribege

Rondelul lucrurilor

Rondelul orașului mic

Rondelul de aur

Rondelul lunii

Rondelul crinilor

Rondelul țiganilor

Rondelul cercetașilor

Rondelul plecării

Rondelul orașului din Indii

Rondelul morii

Rondelul contemporanilor

Rondelul meu

Rondelurile celor patru vânturi

Rondelul cupei de Murano

Rondelul privighetoarei

Rondelul trecutului

Rondelul oglindei

Rondelul domniței

Rondelul orașului de altădată

Rondelul orelor

Rondelul ajungerii la cer

Rondelul ctitorilor

Rondelul coroanelor nepieritoare

Rondelurile rozelor

Rondelul rozelor ce mor

Rondelul lui Saadi

Rondelul rozelor din Cișmegi

Rondelul marilor roze

Rondelul beat de roze

Rondelul cascadelor de roze

Rondelul privighetoarei între roze

Rondelul rozelor de august

Rondelul rozei ce înflorește

Rondelul lui Saadi ieșind dintre roze

Rondelurile rozelor de azi și de ieri

Rondelul rozelor de azi și de ieri

Rondelul nopții argintate

Rondelurile Senei

Rondelul înecaților

Rondelul florilor de lună

Rondelul Parisului iad

Rondelul dezastrului mondial

Rondelul uriașului

Rondelul ticăloșilor

Rondelul înălțimilor

Rondelul Franței burgheze

Rondelul duminicilor de la Bellevue

Rondelul sfârșitului

Rondelurile de porțelan

Rondelul lui Tsing-Ly-Tsi

Rondelul podului de onix

Rondelul pagodei

Rondelul apei din ograda japonezului

Rondelul muzmeiei

Rondelul opiumului

Rondelul Mării Japoneze

Rondelul crizantemei

Rondelul Ioshiwarei

Rondelul chinezilor din Paris

Epigraf final